СТОЛИЧНИЙ СТАТУС У «КИЇВСЬКОМУ ТЕКСТІ» ДОБИ БАРОКО (City: History, Culture, Society, 2020)
Урбаністичні студії є мультидисциплінарним напрямом, однак фахівці різних галузей доходять висновку, що місто можна і варто розглядати як текст. Урбаністичну критику в літературознавстві вирізняє те, що вислів «місто як текст» для філологів є не просто красивою метафорою. У художньому тексті простір, зокрема й міський, є окремою дійсністю, котра існує за власними законами залежно від стилю епохи та жанру твору. У добу бароко місто є простором творення і споживання культури. У XVII ст. в українських містах виникає низка навчальних закладів, зусиллями меценатів пожвавлюється будівництво культових споруд, що відбилося в численних панегіриках благодійникам. Водночас реконструюються споруди Київської Русі і паралельно відбувається пригадування руського минулого Києва в полемічній літературі, драматургії, літописанні. За Києвом утверджується слава «стольного граду», «Єрусалиму землі руської». У статті розглянуто, як міський простір стає втіленням колективної пам’яті: через будівлі Софії Київської, Михайлівського собору, Десятинної церкви, церкви Богородиці Пирогощі, Успенського собору Києво-Печерського монастиря транслюється святість і столичність міста в сакральному і профанному вимірах. Окрему увагу приділено аналізу протилежного самообразу киян як мешканців «міста окраїнного», що межує з Диким Полем, а відтак потребує особливих привілеїв.
Keywords: міський текст; Київ; бароко; українська література