(untitled) (City: History, Culture, Society, 2018)
У статті розглядаються два привілеї польського короля Стефана Баторія для поліського містечка Лоєв (нині смт, районний центр Гомельської обл., Республіки Білорусь), яке у ХVІ ст. входило до складу Любецького староства Київського воєводства. Ці документи можна вважати цікавими і рідкісними архівними знахідками, досі вони не були опублікованими і запровадженими до наукового обігу. Перший з них – на магдебурзьке право був наданий 3 серпня 1576 р., другий – на лоєвське війтівство для Федора Волка з’явився як доповнення до першого через шість років – 25 листопада 1582 р. Документи походять з архіву князів Сангушків, який тепер зберігається у Державному архіві Польщі в м. Краків (відділення на Вавелі). Ініціатором та отримувачем магдебурзького привілею для Лоєва був Павло Іванович Сапєга, любецький і лоєвський староста з 1560 р. та київський каштелян з 1566 р., який власним коштом розбудовував місто і замок. Привілей на лоєвське війтівство був виданий у 1582 р. Федору Волку в нагороду за його військову службу і участь у бойових діях. Ці документи є винятковими, оскільки за часів правління Стефана Баторія (1576–1586) лише декілька міст у цьому регіоні отримали подібні привілеї. Значення королівських привілеїв для Лоєва було величезне – це була необхідна правова основа і значний поштовх для подальшого його розвитку. Жителі Лоєва отримали самоврядування на засадах магдебурзького права і чимало пільг і вольностей економічного характеру, що вигідно вирізняло їх серед інших міст регіону.