(untitled) (City: History, Culture, Society, 2025)
Міський публічний простір має дві основні функції – місце для політичного висловлення та для взаємодії між собою різних категорій людей. Через це він набуває критично важливого значення у процесі демократичної суспільної розбудови, і цим зумовлена пильна увага до його функціонування. Під час найгострішої форми політичної кризи – війни – в публічному просторі неуникно актуалізуються одні практики, й відходять на задній план інші. Ідентифікація та аналіз таких змін може стати ключем до розуміння семантики простору та способів співіснування смислів, породжених новими контекстами. Оскільки міський публічний простір є своєрідним дзеркалом суспільно-політичних процесів, які відбуваються в країні (надто, якщо йдеться про центральні площі великих міст), таке розуміння може виявитися помічним у відстеженні ширшого суспільно-політичного курсу країни. Етнографічне дослідження, на базі якого написана ця стаття, зосереджується на кейсах двох центральних київських площ – Михайлівської та Майдану Незалежності. Воно покликане здійснити розвідку в окреслене дослідницьке поле, а також розпочати ширшу дискусію щодо впливу війни на міський публічний простір в Україні з одного боку та щодо ролі простору як наратора, співтворця і транслятора смислів – з іншого.