(untitled) (City: History, Culture, Society, 2017)
У статті проаналізовано ділову документацію, яку ніжинські воєводи надсилали до Малоросійського приказу у 50-70-х роках XVII ст., т. зв. відписки, що були опубліковані в “Актах, относящихся к истории Южной и Западной России”. Це джерело з вивчення російської військової присутності на території Гетьманщини, було використано автором із метою показати характер взаємодії ніжинського воєводи та царського уряду, визначити основне коло питань, про які він обов’язково мав звітувати та завдань, які він мав вирішувати, а також розглянути становище російського військового контингенту в Ніжині. Авторка констатує, що царські залоги на чолі із воєводами з’явилися в Чернігові, Ніжині, Переяславі та інших українських містах наприкінці 1650-х років. Було виявлено прізвища ніжинських воєвод, які служили у період, що досліджується, охарактеризовано напрямки їхньої діяльності. З’ясовано, що воєводи мали будувати в місті фортеці для оборони від ворогів, відати справами своїх гарнізонів, надсилати до Москви фінансові звіти про видатки, видавати государеву платню стрільцям, боротися з їхніми втечами, що було дуже поширеним явищем, а крім цього – стежити за діяльністю місцевої козацької адміністрації та внутрішньою політикою на підпорядкованих ним територіях, передавати царю чолобитні та клопотання, надавати інформацію про події в українських землях та на сусідніх територіях, залучати до роботи місцеве населення. За правління І. Брюховецького воєводи отримали право збирати податки з мешканців Гетьманщини (крім козаків та духовенства). Авторка доходить висновку, що саме через регулярні повідомлення воєвод у Москві знали про стан справ в Гетьманщині і у відповідності до отриманої інформації коригували свою політику по відношенню до українських земель. Тому воєводські відписки можна вважати цінним джерелом з історії самої гетьманської України.